Това е прекрасно...
Питам се колко ли години минаха... Такова топло слънце...
Какво гледаш?
Красивата ти, блестяща коса...
И тези изпълнени с любов очи...
Използвам цялото си сърце, за да запомня този момент.
Защо?
От сега нататък... ние винаги...
Завинаги ще сме заедно.
Хармона... красивата ми Хармона.
Искам да ти обещая нещо.
Някой ден ще те заведа в Рая.
Не...
За мен, това място не е по-различно от Рая.
Защото където и да сме заедно... това е Раят за мен.
Лейди Хармона се разболя.
От Райска болест ли?
Душата й гасне бавно.
Това да не е... проклятието на рода ни?
Ти си единствената ми надежда.
Поведи този злочест човек.
Чеза... Цветната девица.
Stray!
In the cold breeze, that I walk along...
The memories of generations burn within me.
Been forever, since I cried the pain and sorrow...
I'll live and die, proud of my people gaining.
I'm here standing at the edge...
And staring up at where the moon should be.
Stray!
No regrets 'cause I got nothin to lose.
Ever...
Ever... stray!
So I'm gonna live my life as I choose.
Until I fall, stray!
Stray!
Хей, пале!
Ако не се размърдаш, ще те оставим тук!
Хей, тази гора не ви ли изглежда малко странно?
Не виждам никакви животни.
Знаеш какво си, нали?
Най-вероятно са избягали след като са ни усетили.
Ясно.
Това е проблемът с градските деца.
Но откакто излязохме от пещерата, не мога да надуша цветето.
Чудя се дали това е правилното място...
Може ли да те попитам нещо?
Да.
Къде отиваме?
В Рая.
И какво ни води натам?
Инстинкт.
Знаех си.
Само че щеше да е хубаво, ако се усещаше, че приближаваме...
Това е...
Летяща машина. Сигурно са Благородници.
Мразя този звук...
Разпознаваш ли го?
Този замък...
е мястото, където си родена.
Значи са тук.
Засичам слаб, нестабилен сигнал.
Тя трябва да е в този кораб.
Сигурна ли си?
Чеза е будна.
В допълнение, тя реагира на нещо.
Мина вече месец, откакто я откраднаха.
Будна? Не сме сигурни даже дали е жива.
Той няма да я убие.
Ние бяхме тези, които първи я откраднаха.
Мисията ни е просто да си я откраднем обратно.
Изстреляйте предупредителен изстрел.
Какво е това?
Наистина не се шегуват...
Тя е там...
Чакай!
Не трябва да се забъркваме в това!
Чувствам го...
Чувстваш какво?
Не знам... Но някак си... знам.
Вие нищо ли не усещате?!
Киба!
Ти усещаш ли?
Той е безнадежден...
Цветната девица...
Тези сигнали... От къде идват?
Прицелете се в двигателите.
Огън!
Чеза.
Не го прави!
Невъзможно...
Киба!
Чакай!
Този мирис...
Идва отгоре. Слабо, но е там.
Защо се впрягаш толкова?
Но се усеща и вонята на Благородник.
Благородник?
Хей, Киба!
Сърцето ми пламти, поради някаква причина...
За това ли говореше?
Да вървим.
Гербът на семейство Дарсия... Това да не е тяхна крепост?
Вероятно е била само една от многото.
Но това е било отдавна...
Значи са попаднали под проклятието на Рая и са били обречени на разруха.
Сега са останали само руини...
Градът съответства на родината на Цветето, описано в Книга за луната.
Била е родена тук.
Трудно ми е да си представя, че Лунни цветя са цъфтели в тази мрачна планина...
Не знам защо, но сърцето ми бие като лудо...
И целия се сгорещявам...
Такова е усещането, точно преди някое красиво момиче да те прегърне...
Не се отпускайте.
Въпреки че наистина е някак вълнуващо...
Тя е тук. Наистина е тук.
Сърцето ми пропусна удар...
Коя е тая?
Чакай!
Чеза...
Най-после се срещаме...
Това сигурно е приятно...
Това наистина ли...
Да, това е Цветната девица.
Какво става?
Не знам!
Но каквото и да е, идва от централната градина.
Не мога да определя точното място, защото сигналът е прекалено силен.
Мобилизирайте всички части!
Обградете централната градина!
Насам, насам.
Цветната девица... Наистина е Чеза.
Тя е цвете и девица едновременно? Това е малко странно.
Е, според преданието, Благородник я направил в лаборатория от Лунно цвете.
Направили са човек от цвете?
Наистина ли вярвате на това?
Ами, тя е точно пред очите ми.
Мирише много хубаво.
Ухае на цвете.
Дори и така, отказвам да повярвам.
Дори и след като я намираш за неустоима?
Аз вярвам.
Само си помислете.
Вярно е, че Киба ни доведе до тук, чрез чист инстинкт, нали?
Дори и да е някакво немислимо съвпадение, имам усещането, че сме приближили.
Нали?
Е, и без това не е мой тип.
За съжаление.
Сигналът й се движи.
Не знам защо!
Шиха, чуваш ли ме?
Просто обградете мястото и я заловете!
Чеза говори в трето лице.
Очаквах те през цялото време.
Бях родена... само поради тази причина.
Прибрах се.
Вярно... Тук вече няма никой.
Разбирам.
Всички вече са увехнали.
Аз съм... единствената останала.
Киба, имаме проблеми!
Надушвам хора навсякъде!
Обградени сме!
Не, не е тя.
Сега нямаме време за това! Трябва да се измъкнем!
Да се измъкнем? В капан сме!
Къде можем да отидем?
Къде тръгнахте?
Казах ви, че там е опасно!
Какво да правим?
Като че ли имаме избор?!
Човече...
Киба наистина се е побъркал.
Чакай ме, Киба!
Да не се опитваш да я убиеш?
Какво става?
Атакуват ни...
Някой се опитва да се измъкне с нея.
Дарсия...
Не знам.
Прекалено са много!
Това е опасно!
Този път е напълно блокиран!
Какво ще правим?
Ако я оставим, ще се измъкнем.
Не!
Приятели!
Насам!
Известно ли е колко са?
Информацията е малко объркана...
Но очевидно става въпрос за група младежи.
Младежи?
Наблизо ли е?
Да вървим!
Тя... тя се усмихваше.
Какво е това?
Не става. Това е задънена улица.
Искате ли да се пробваме да се предадем?
Само се шегувам.
От тук.
Преди малко там имаше ли дупка?
Нещо не се ли помръдна?
Е, всъщност няма значение...
Да вървим.
По-бързо!
Изчезнаха?
Това е невъзможно! Започнете претърсване!
The Flower Maiden
Превод: ckitnik
Been a long road to follow
Been there and gone tomorrow
Without saying goodbye to yesterday
Are the memories I hold still valid?
Or have the tears deluded them?
Maybe this time tomorrow
The rain will cease to follow
And the mist will fade into one more today
'cause the road keeps on telling me to go on
Something is pulling me
I feel the gravity of it all
Следва
Нощта е време за спане.
Но някои разкази могат да бъдат разказани само в тъмна нощ.
Ти също изглеждаш уморен.
The Song of Sleep